Mottó: A forradalom felfalja saját gyermekeit.
Pierre Vergniaud
![](http://optimer.hu/temesvari/trockij_halaltusaja/image002.jpg)
Hadügyi
népbiztosként, a Forradalmi Katonai Tanács elnökeként a Vörös Hadsereg
szervezésében ért el jelentős sikereket. Aktívan részt vett a polgárháborúban.
Később, mint a Politikai Iroda tagját a közlekedés a vasút helyreállításával
bízták meg. Trockíj a baloldali ellenzék vezetőjévé válva szembehelyezkedett
Sztálin „pártdiktatúrájával”. A „világforradalom” győzelmében vetett hite
szembeállt Sztálin „szocializmus egy országban” hirdetett nézeteivel. Lenin
halála után - a temetésén Sztálin „jóvoltából” nem vehetett részt - 1924-től
fokozatosan kiszorították a hatalomból. A pártból is kizárták, majd száműzték.
Először Alma-Ata, majd Konstantinápoly, Franciaország és Norvégia következett.
1937-ben családjával Mexikóban telepedett le…..
Külföldön is „dolgozik” az NKVD*
A „mottó” szerzője Pierre
Vergniaud a girondisták kiváló szónoka és húsz társa 1793. október 31-én
hajtotta a fejét a gillotin alá. Nem volt ez másképp az 1917-es orosz
forradalom után sem. Az oroszok rémuralma messze túltett azonban a jakobinusok
diktatúráján. „Csak 1937-ben és 1938-ban - a nagy tisztogatások tetőpontján,
amellyel Sztálin a pártban, az államaparátusban és a hadseregben lévő, vélt
vagy valós ellenségeit intézte el - legkevesebb tízmillió ember vesztette
életét.”
*A szovjet rendszer, a bolsevik párt egyeduralmának
biztosítására létre hozott szervezet. Oroszul: Narodníj Komisszariat Vnutrennih Del rövidítése: NKVD, magyarul Belügyi Népbiztosság, amelyet még
1919-ben hoztak létre.
Ismeretes, hogy a tisztogatások a
Cseka és a GPU utódjaként 1934-ben létrehozott Belügyi Népbiztosság, az NKVD
hatáskörébe tartoztak.
Az NKVD egy különleges részlege
azokkal a személyekkel foglalkozott, akik külföldön éltek és ki akarták magukat
vonni a bíróságok intézkedései alól. Azoknak, akik a listájukra kerültek, nem a
kirakatperektől vagy a büntetőtáboroktól, hanem az orgyilkosságoktól kellett
tartaniuk.
„A gyilkosok néha nem tudták
eltüntetni a nyomokat.” Akcióik még olyan újságírókat és értelmiségieket is
megdöbbentettek, akik a szovjet kommunizmustól várták a világ megváltását.
Az akciók egyike
Jevgenyíj Miller tábornok 1937. szeptember
22-én történő párizsi elrablása volt. Miller a Párizsban tevékenykedő cári
veteránok szövetségének elnöke volt. „Tőrbecsalója a helyettese, Nyikolaj
Szkoblin volt, aki egyszerre állt a szovjet és a német titkos szolgálat
zsoldjában. Az NKVD valószínűleg azt remélte, hogy Miller hivatalát Szkoblin
fogja megkapni. Ez a remény azonban nem teljesült. Szkoblint leleplezték, de
még el tudott menekülni Spanyolországba.
Nem sokkal korábban,
szeptember 3-ról 4-re virradó
éjszakán, Lausanne közelében a nyílt utcán agyonlőtték Ignaz Reiss szovjet
ügynököt. A moszkvai kirakatperek láttán ugyanis lemondott a párttagságáról,
amit ráadásul a Központi Bizottsághoz intézett szemrehányó levélben közölt.
Ezzel saját halálos ítéletét mondta ki. Az ítéletvégrehajtók csalinak Reiss
régi barátnőjét, a lipcsei kommunista Gertrud Schilbachot használták. Arra az
esetre, ha a golyózápor nem lenne elég, Schilbach kisasszony sztrihninnel átitatott
bonbont vitt magával, az mindenképp végzett volna az elpártolt elvtárssal.
Walter Krivitsky, a barátja,
annak köszönhetően, hogy
elmenekült az Egyesült Államokba, még három és fél évig késleltetni tudta
ugyanezt a sorsot. Krivitsky, akit tulajdonképpen Samuel Ginsbergnek hívtak,
1935-től 1937-ig a Szovjetunió katonai hírszerzőszolgálatának (GRU) a
nyugat-európai vezetője volt. Sztálin féktelen gyilkolási kedvén fölháborodva ő
is otthagyta megbízóit A Központi Bizottság értesítése helyett a brit és az
amerikai kormányzati szerveknek tálalt ki, sőt >> Sztálin ügynöke
voltam<< címmel még az emlékiratait is megjelentette.1941. február 10-én
Krivitskyt lőtt sebbel holtan találták egy washingtoni szállodában. Az FBI*
szokatlanul felületes vizsgálat alapján megállapította, hogy öngyilkosságot
követett el.
* Federal Bureau of Investigation rövidítve FBI,
magyarul Szövetségi Nyomozó Iroda, az Amerikai Egyesült Államok szövetségi
szintű nyomozó szerve.
A fegyverbarátságnak, ami nem
sokkal később egyesítette az amerikaiakat és a szovjeteket, nem tett volna jó,
ha kétségbe vonják a >> megnyugtató<< tényállást.”
Trockíj1 Mexikóban
telepedett le.
Sztálin2 vetélytársa,
„tovább maradt életben, mint
ahogy azt a moszkvai központ eltervezte. Leépítése több szakaszban következett
be: 1925-ben elvesztette hivatalát, mint hadügyi népbiztos, 1926-ban a
Politikai Bizottságból, 1927-ben a Központi Bizottságból menesztették. 1928-ban
Sztálin száműzte. 1929-ben kiutasították az országból. Először Törökországba
ment, onnan Franciaországba, majd Norvégiába. 1937-től Mexikóváros
villanegyedében élt. Egy évvel korábban őt és fiát, Lev Szedovot” távollétükben
halálra ítélték.
„Trockíj addigra már minden
befolyását elvesztette. A negyedik Internacionálé, amelyet Moszkva hatalmának
ellensúlyozására hozott létre, nem volt más, mint néhány szánalmas szektás
egyén gyülekezete. Továbbra is veszélyesek voltak azonban átfogó ismeretei a
kezdetek szovjet történelméről, valamint azokról a módszerekről, amelyekkel
Sztálin elintézte vetélytársait. Nem véletlen, hogy az NKVD első erőszakos
akciója Trockíj párizsi archívuma ellen irányult, mely 1936 novemberében
nyomtalanul eltűnt.
Néhány hónap múlva Trockíj
titkára, Erwin Wolf Spanyolországban gyilkosság áldozata lett.”
Fia Lev Szedov is meghalt.
1938 februárjában Trockíj fia,
aki az elhajlók >> Bjulletin<< című havi folyóiratát adta ki,
vakbélgyulladást kapott. Az operáció sikeres volt. Szedov rejtélyes körülmények
között mégis meghalt a kórházban, valószínűleg megmérgezték.
1938. július 16-án
Egy fej, kar és láb nélküli
törzset halásztak ki a Szajnából. A régebbi sebhelyek alapján azonosítani tudták:
Rudolf Klement, a Negyedik Internacionálé titkára volt.”
Mark Zborowski antropológus,
aki „Etienne” álnéven az NKVD-nek
dolgozott, az archívum eltüntetésének, valamint a Trockíj környezetében élő
három férfi likvidálásának titkos irányítója volt.
Zborowski Trockíjék bizalmába férkőzött.
Olyan tökéletesen tette ezt, hogy
Trockíj fia „még a ház és a levélszekrény kulcsait is átadta neki.
Zborowski szállította kórházba Szedovot; halála után pedig ő vette át a
>>Bjulletin<<
kiadását. Csak két évtizedekkel
később leplezték le New Yorkban. Mivel részletesen kiadott számos más kémet is,
viszonylag enyhe büntetéssel megúszta.
Az idősebb Trockíj eltüntetésével
az NKVD egy másik tapasztalt ügynököt bízott meg, aki utoljára a spanyol
polgárháborúban szerzett érdemeket: >>Kotov tábornokként<< ő avatta
be a szabotázs rejtelmeibe a külföldről odasereglő önkénteseket. Valódi neve
Nahum Eitingon volt; bár néha ettől eltérőt is állítanak, a Freud-tanítvány Max
Eitingonnal nem állt rokonságban. A régóta tervezett akció azért vált
aktuálissá, mert Sztálin egy amerikai kiadóval kezdett tárgyalni egy
Sztálin-életrajz megjelentetéséről.
1939 őszén Eitingon,
Immár >>Leonov<<
álnéven, felbukkant Mexikóvárosban. Vele volt a szeretője, a spanyol kommunista
nő, Caridad Mercader, valamint két profi gyilkos, Vittoria Codovila és Carlos
Contreas is. Codovila számláját terhelte a spanyol baloldali szocialista vezér,
Andrés Nin meggyilkolása;>>Carlos tábornok<< pedig úgy gondoskodott
egységében, a rettegett 5. ezredben a fegyelemről, hogy minden nap agyonlövette
néhány emberét.”
David Alfaro Siqueiros
a gyilkos merénylet vezetője
A gyilkos merénylet vezetőjéül
azonban Eitingon az ismert mexikói festő, David Alfaro Siqueiros személyében
egy harmadikat választott. Siqueiros fanatikus kommunista volt, a spanyol polgárháborúban
ő vezette a mexikói önkénteseket.”
1940. május 24 hajnali két óra.
„Vagy húsz rendőrnek öltözött
férfi hatolt be Trockíj kertjébe. Sheldon Harte, a fiatal amerikai portás már
nem tudta elmondani, önként vagy erőszak hatására adott-e nekik szabad utat:
holttestét négy hét múlva egy siqueiros által bérelt házban találták meg. A
behatolók elintézték a testőröket, elvágták a telefonvezetékeket, majd
kívűlről géppisztolytűz alá vették Trockíj hálószobáját, amelynek ajtajáról
tudták, hogy önkioldós fegyverekkel látták el.
Mielőtt visszavonultak, még két
gyújtóbombát és egy repeszgránátot is bedobtak az ablakon.
A repeszgránát azonban nem robbant föl, a gyújtóbombák pedig
csak csekély kárt okoztak.”
Trockíj feleségével és unokájával
a földhöz lapult.
„Olyan csekély sérülésekkel
úszták meg a merényletet, hogy a rendőrség eleinte arra gyanakodott, színjáték
történt abból a célból, hogy a félig elfeledett forradalmár ismét rivaldafénybe
kerüljön.”
Siqueirost 1940. szeptember végén
rejtekhelyén elfogták. „Azt állította, hogy a 300 lövéssel csak meg akarták
ijeszteni Trockíjt, a szándék, hogy meggyilkolják, távol állt a behatolótól.
Mivel minden honnan peticiók érkeztek, hogy kíméljék meg a >>kultúra é a
haladás letéteményesét<<, a festő gyenge lábakon álló védekezése
meghallgatásra talált. A bíróság elengedte Siqueeirost a vizsgálati fogságból.
Alig szabadult ki, máris szedte a sátorfáját és Chilébe távozott. Vízumról a
szintén fanatikus kommunista költő és ami fontosabb, egyben konzul Pablo Neruda
gondoskodott.”
A rajtaütés után Trockíj birtokát
valóságos erőddé építették át.
„Őrtornyok, vasajtók és
bombabiztos falak rendeltetése volt, hogy megakadályozzák a május 24-i
merénylet megismétlődését. Eitingon ezért más taktikát választott.”
Egy olyan behatolót kellett
keresni, akiben Trockíj megbízik.
Ramón Mercadert, az orvgyilkost,
„Leonov szeretőjének 26 éves fiát
már ismerték az áldozat környezetében. A trükk, amellyel a dolgot
végrehajtották, a szerelem volt, az egyik legrégibb eszköz a titkosszolgálatok
fegyvertárában.
1938 júliusában Sylvia Ageloff
megismerkedett egy csábos fiatal férfivel. A meggyőződéses trockista Miss
Ageloff a New York-i városi közigazgatási hivatalnál volt szociális tanácsadó;
szabadidejében a gurujának teljesített futárszolgálatot. A jelentéktelen
külsejű, szemüveges teremtés el volt ragadtatva, amikor Párizsban, a Negyedik
Internacionále alapító kongresszusán bemutatták neki Jacques Mornard belga
egyetemi hallgatót. A fiatalember a megismerkedést követően mindjárt élénk
érdeklődést mutatott iránta. A két fiatal hamarosan egymásra talált. Mornard
azt állította, hogy régi diplomata családból származik, pénzét pedig - amit két
kézzel szórt - mellékes sportriporterkedéssel kereste. Sylvia mindent elhitt.
Akkor sem fogott gyanút, amikor szerelme a szerelme családját ért
>>súlyos gondok<< miatt hirtelen eltűnt és hetekig nem hallatott
magáról. A >> súlyos gond<< bizonyára a Szajnából felbukkanó,
csonka emberi törzs volt;
Mercader - hiszen ő rejtőzött
a Mornard álnév mögött.
Hivatásos szakácsként a
feldaraboláshoz is értett.>> Egy sült csirke szinte magától esett szét a
kezei között<< - vallotta később az egyik tanú.
Amikor Sylvia visszatért New
Yorkba, Mercader utánament. Egy belga újság küldte Amerikába tudósítónak,
mesélte a boldogságban úszó barátnőjének. A lány se ezen, se a különös új nevén
nem csodálkozott. A kanadai útlevél, amellyel Mercader beutazott,>>Frank
Jackson<<személyazonosságát igazolta. A névváltozást azzal igazolta, hogy
így menekült meg a katonai szolgálattól. Mercader Sylvia révén ismerkedett
össze a francia Rosmer házaspárral, akik Trockíj unokáját Párizsból Mexikóba
vitték, és azóta is ott éltek a coyoacani házban.
Monsieur Rosmer betegsége
szolgáltatott alkalmat arra, hogy többször meglátogassa és kissé körülnézzen.
Mercader szerepe eredetileg arra
korlátozódott, hogy Siqueiros és rohamcsapata számára földerítse a terepet.
Mielőtt megbízták volna a halálos
ítélet végrehajtásával, anyja néhány biztosítékot követelt. Caridad Mercader
hűséges elvtársnő volt, aki a spanyol polgárháborúban szemrebbenés nélkül
hajtotta végre a parancsot, most azonban mégis a saját fiáról volt szó.
Eitingonnak meg kellett ígérnie, hogy a merénylet után mindent meg fog tenni,
hogy Ramónt épségben külföldre juttassa.”
Mercader 1940. május 28-án
találkozott először Trockíjjal.
„Négy nappal a kudarcba fulladt
merénylet után fogott először kezet majdani áldozatával. Felajánlotta, hogy
Buickján Veracruzba viszi Rosmeréket, ahonnan haza akartak hajózni. Natalja
Trockíj megörült, hogy végre némi változatosságban lehet része, és szintén
velük tartott. Június 12-én Mercader is elbúcsúzott; azt mondta, hogy néhány
hétre New Yorkba kell mennie. Nem akarnák-e az őrök időközben a Buickot
használni? - kérdezte Mercader. Trockíjék nagy örömmel fogadták el ezt az
ajánlatot.
>>Jackson<< július
végén tért vissza, ezúttal Sylviával. Mindenkinek feltűnt, hogy megváltozott;
sápadt, ideges és étvágytalan lett. Később bevallotta, attól félt, hogy Trockíj
maga mellé állítja, mielőtt elvégezné a megbízást. Augusztus 8-án Sylviával
együtt Trockíjéknál teázott. Ekkor kérdezte meg, elhozhatná-e egyik cikkét
véleményezésre. Trockyj beleegyezett.
Augusztus 17-én Trockíj
az irodájában
fogadta gyilkosát.
Azzal kiegyezett, hogy erőddé alakították
a házát, azt a tanácsot azonban, hogy sose fogadjon egyedül látogatót, nem
akarta betartani.>>Jackson<< cikkét gyengének találta, ezért
különböző javításokat javasolt. Utólag tudjuk, hogy kissé gyanakodott.
>>Nem kedvelem<< - mondta feleségének.>> Ki ez
tulajdonképpen? Többet kellene tudnunk róla.<< A látogatás célját
természetesen nem is sejtette: ez volt a gyilkosság főpróbája.”
Mercader augusztus 20-án ismét
megjelent,
„hogy újra olvastassa a cikket. A
meleg, száraz idő dacára esőkabátot viselt. A kabát alatt három fegyvert
rejtett el: egy géppisztolyt, egy hosszú pengéjű tőrt és egy jégcsákányt.
Mialatt Trockíj a fogalmazványt
olvasta, Mercader a jégcsákány szélesebb végével hatalmas ütést mért a nyaka
fölött a koponyájára.
Az idős úr azonban ahelyett, hogy
összerogyott volna, különleges életerőt tanúsított:>> Úgy ordított az az
ember, hogy életem végéig sem fogom elfelejteni. Aaaa…kiáltotta hosszan
végtelenül sokáig; még mindig a fülemben cseng. Aztán felugrott, mint egy
őrült. Rám vetette magát és a kezembe harapott. Ellöktem úgy, hogy a földre esett.
De megint fölkelt, aztán - nem tudom, hogyan - félig rohanva, félig botladozva
elhagyta a szobát.<<
Mercader abban reménykedett, hogy
a merénylet után feltűnés nélkül ki tud surranni a házból. Ehelyett a Trockíj
kiáltására berontó testőrök kis híján agyonverték. Anyja és Eitingon, akik a
ház előtt autóban várakoztak, az ideges szaladgálásból kikövetkeztették, hogy
valami nem a terv szerint történt, ezért gyorsan biztonságosabb helyet kerestek
maguknak. Amikor Sylvia megtudta, mit tett a szeretője, hisztérikus rohamot
kapott. Trockíjt kórházba szállították, ahol másnap meghalt.”
![](http://optimer.hu/temesvari/trockij_halaltusaja/image003.jpg)
Epilógus
„Mercader esőkabátjában
a fegyverek mellett
írásos>>vallomást<< találtak, amely azzal vádolja Trockíjt, hogy ő
akarta Sztálint meggyilkolni. A merénylő a bíróság előtt is csalódott a
csalódott trockistát* játszotta, aki bosszút állt a hamis prófétán az igazi
eszmék elárulásáért.
* trockizmus = Trockíj nevéhez fűződő elmélet, a
marxizmus-leninizmus egyik változata. Ő maga a kifejezést soha nem használta.
Elmélete szerint a kommunizmus győzelméhez meg kell dönteni világméretekben a
kapitalizmust. Egyetlen forradalmi osztály van: a proletariátus. Elméletének
gyakorlati igazolására 1938-ban létrehozta a „Negyedik Internacionálét”, amely
halála után is jelentéktelen szervezet maradt.
Azt mondta, hogy a teljes neve
Jacques Mornard Vandendreschd, születési helye pedig Teherán. Apja ott volt
belga követ. Megingathatatlanul ragaszkodott a kitalált életrajzhoz még abban
az abszurd helyzetben is, amikor jelentkezett az igazi Jacques ?ornard, a
>>Nation Belge<< egyik szerkesztője. Mercader valódi
személyazonosságára csak 1948-ban derült fény. Ha arra számított, hogy olyan
könnyen fog szabadulni, mint Siquerios, nagyot tévedett: 1943 áprilisában 20 év
börtönre ítélték. Mivel semmi megbánást nem tanúsított, le kellett töltenie a
büntetés nagy részét. Csak 1960-ban engedték szabadon. Először Prágába, onnan
pedig Moszkvába ment. 1978. október 18-án, 64 évesen Havannában halt meg
rákban.
Caridad Mercader anyja
„Néhány héttel a fia által
elkövetett merénylet után Moszkvába ment, ahol nagy megtiszteltetésben
részesült: Berija, az NKVD főnöke személyesen kísérte Sztálinhoz, aki
Lenin-renddel tüntette ki, fiát pedig a >> Szovjetunió hősévé<<
nyilvánította. Mégse tartogatott számára sok boldogságot a moszkvai élet.
Mint kiderült, az őt lépre csaló
szerelmes szavak is hamisak voltak: Eitingon, bár házasságot ígért neki, régóta
nős volt, és eszébe se jutott elválni. Az asszony ezután szenvedélyes
levelekkel ostromolta Beriját, engedje őt Mexikóba utazni, mivel ki akarja
szabadítani fiát.
1945 tavaszán kérését végre
meghallgatták.
Az volt a terv, hogy Ramónt olyan
vírussal fertőzik meg, amely szükségessé teszi az átszállítását egy börtönön
kívüli kórházba. Caridad Mexikóba érkezve azonban gyanút fogott: az előkészületek
egy másik akcióra emlékeztették, amelynek során a kiszabadított >>
véletlenül<<meghalt. Leállították az akciót.”
Felhasznált irodalom:
Jörg von Uthmann
Merényletek könyve
Zrinyi Kiadó Budapest 1997
Szövegmagyarázat:
![](http://optimer.hu/temesvari/trockij_halaltusaja/image005.jpg)
A numerus clausus miatt a 7. osztályt már
Nyikolajevben végezte. A forradalmi eszmék már itt hatással voltak rá.
Kezdetben a narodnyikizmussal rokonszenvezett. 1998-ban letartóztatták és
négyévi szibériai száműzetésre ítélték. Itt vált marxistává. Ismerte meg Félix
Dzerzsinszkíjt és Ulrickíjt a későbbi Cseka vezetőit. 1902-ben kalandos
körülmények között először Párizsba, majd Londonba érkezett. Az angol
fővárosban Leninnel is találkozott, aki nagy hatással volt rá.
A bolsevikok és a mensevikek szakítása idején (1903) a
mensevikekhez csatlakozott, de velük is szakított 1904-ben. Az 1905-ös
forradalom híre Genfben érte, de októberben már Szentpéterváron volt. Vezető
szerepe volt az események formálásában. Trockíj a pétervári Szovjet Végreható
Bizottságának az elnöke is volt. A bukás után életfogytiglani száműzetésre
ítélték ugyancsak Szibériába, ahonnan kalandos körülmények között ismét
megszökött. Visszatért Szentpétervárra, majd London következett. Itt
találkozott Mexim Gorkíjjal és Rósa Luxemburggal. Később Bécsbe telepedett le, ahonnan
többször látogatást tett Berlinbe. A német fővárosban találkozott Hilferdinggel,
Kautskyval és Karl Liebknechttel, akikkel a korabeli baloldali eszmék
problémakörét tekintették át.
Az első világháború kitörésekor Franciaországba
került, onnan az Amerikai Egyesült Államokba távozott. Az 1917-es februári
forradalom hírére elhagyta Amerikát, de útközben az angolok rövid ideig
letartóztatták. Csak április végére érkezett haza. Egyetértett Lenin „áprilisi
téziseivel”, a proletár forradalom napirendre tűzését vallotta. 1917 nyarán a pétervári
Szovjet elnökének választották, augusztusban pedig már a bolsevik pártba is
belépett, a Központi Bizottság tagja is lett. Politikai és katonai szervezőként
kiemelkedő szerepet játszott a fegyveres felkelés előkészítésében.
Gyakorlatilag Trockíj irányította a Szovjet 29 tagú Forradalmi Katonai
Bizottságát.
Lenin után a forradalom második legtekintélyesebb
vezetője lett, valóságos néptribun, sziporkázó szónok. Az Októberi fordulat
után az első szovjet kormány külügyi, majd hadügyi népbiztosa. A Forradalmi
Katonai Tanács elnöke, a Vörös Hadsereg főszervezője. Híressé vált
páncélvonatán beutazta a polgárháború frontjait.
1919 októberében jelentős szerepe volt Szentpétervár
védelmében, Kolcsak és Vrangel csapatainak szétverésében. 1920 nyarán részt
vett a Lengyelország elleni hadjáratban. Trockíj tagja lett a párt legfelsőbb
politikai testületeinek. Kezdetben a „hadikommunizmus” a gazdaság
militarizálásának odaadó híve, a NEP-et (Novaja Ökonomicseszkaja Politika) csak
később támogatta. Trockíj-Lenin halála után - a párt „elbürokratizálódását”
ostorozta, emiatt szembe került Sztálinnal, annak legnagyobb politikai
ellenfelévé vált. Sztálin és akkori elvbarátai (Zinovjev, Kamenyev, Buharin) 1924-től
fokozatosan kiszorították a hatalomból. Száműzték, el kellett hagynia hazáját,
hosszú emigráció várt rá.
![](http://optimer.hu/temesvari/trockij_halaltusaja/image007.jpg)
Forrás:
Internet
- Wikipedia
Szerkesztette:
Dr. Temesvári Tibor
2010. december
0 megjegyzés:
Megjegyzés küldése
Legegyszerűbben a Név/URL cím használatával szólhat hozzá!